To je nesmysl, pane! Proč budu propuštěn já?
Proč ne někdo z nich? Bojovali stejně usilovně jako já!
Tohle mají říct vaší matce,
až dostane další složenou americkou vlajku?
Povězte jí, že když jste mě našli,
že jsem tu byl s těmi jedinými bratry, co mi zbyli.
V žádném případě je neopustím.
Myslím, že to pochopí.
V žádném případě neopustím tenhle most.
Jaké jsou vaše rozkazy?
Seržante, překročili jsme nějakou zvláštní hranici.
Náš svět se změnil v surrealitu.
To jo, ale ta otázka tu stále zůstává.
Já nevím. Co myslíte vy?
Nechtějte vědět, co si myslím já.
Ne, Miku. Chci to vědět.
Na jednu stranu myslím, že má pravdu. Čím se o to přičinil?
Chce tu zůstat? Tak fajn. Tak můžeme jít domů.
Ale na druhou stranu si myslím:
Co když tu nějakým zázrakem
zůstaneme a dokážeme to?
Jednoho dne se za tím ohlídneme a řekneme si,
že záchrana vojína Ryana byla jediná slušná věc,
kterou jsme udělali v tomhle hnusným, posraným bordelu.
Tak to si myslím, pane.
Jak jste říkal, kapitáne.
Když to uděláme, budeme my všichni mít nárok jet domů.
Propána.
To je všechno.
Dva kulomety, 17 granátů, 11 protitankových min.
Dvě bazuky, ale zůstalo jim jen osm nábojů.
A různé ruční zbraně.
Měli jsme šedesátku minomet, ale dostala přímý zásah.
To je jako mít foukačky, jestli přijedou s tanky.
A to přijedou určitě.
Co myslíte, pane?
Pokusí se nás objet z boku.
Pokud se nám je nepodaří navést na hlavní silnici mezi ty domy,
kde se díky těm sutinám zužuje.
- Zneškodnit ho? - Ano.
Udělat z toho tanku 60-tunový zátaras. Pak můžeme v boji uspět.
Nesmíme dopustit, aby měli početní převahu.
Zaútočíme na ně, a pak se stáhneme k mostu.
Jeden kulomet pohyblivej, druhej je bude ochcávat z výšky.
To je ono.
Jacksone! Jestli to půjde, chtěl bych vás umístit na tu zvonici.
Sežeňte si někoho do party, jestli budete potřebovat.
Ano, pane. Menší parta neuškodí.
A kulomet s tisíci náboji postačí.
Parkere, máš práci.
Ale všechno záleží na tom, jestli ten tank dostaneme na hlavní.
Jak to hodláte udělat?
Jak váš kolega výsadkář uvedl, máme jenom foukačky.
Tak jak zastavíme tank, jestli ho dostaneme tam, kam chceme?
Dáme jim živou návnadu.
Mohli bychom mu zneškodnit pásy.
Ale jak?
Co zkusit přísavnou bombu?
Přísavnou bombu, pane?
To je nějaký výmysl?
Je to v polní příručce. Podívejte se.
Polní příručky nám došly. Snad byste nás mohl poučit.
Máte tu nějaké TNT nebo plastik B?
Na tom mostě je tolik plastické výbušniny, že by vyletěl dvakrát.
Takže by se jí dalo trochu použít.
Vezmete běžnou vojenskou ponožku
a nacpete do ní tolik plastiku, kolik se tam jen vejde,
přidáte jednoduchou rozbušku a celé to pomažete kolomazí.
Takže, když ji hodíte, přilepí se.
Je to přísavná bomba.
Máte snad něco lepšího, čím zneškodnit pásy tanku?
Dobře. Takže se musíme vzdát svých ponožek.
Vytahuj.
Vyber si palebný pole. Aby se křížilo s tím ze zvonice.
Odtud to můžu pokrýt od dvanáctky po devítku.
Tady jsou ty miny.
Vzhledem k tomu, že jsme lepší místo nenašli,
není ten vysunutý kulomet umístěn zase tak špatně.
Takže tady ta pozice
je teď Alamo.
Jestli nás zatlačí až sem, ten poslední naživu most odpálí.
Roznětka má 30 vteřin zpoždění,
tak ať se ten poslední zdekuje, jinak moc dlouho žít nebude.
Kapitáne? Kde budu během toho všeho já?
Ne dál než půl metru ode mě. O tom nelze diskutovat.
Jdu pro munici. Pojď.
Hele, Uphame. Poslouchej mě, jo?
- Posloucháš? - Ano.
Budeme se přesunovat jako divý.
Musíš být s municí pořád po ruce, nebo je po nás.
- Rozumíš? - Pořád po ruce.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Když jsem se nalodil, rozdávali nám kartóny cigaret
a já jsem řekl: "Nekouřím."
To je situace, co?
POsraný ZEleným Navrch.
To máte pravdu.
POZEN.
To bude pěkný rošambo.
Jen klid.
Kdo to zpívá, pane?
Edith Piafová.
Proč je tak naštvaná?
Opustil ji její milý, ale ona pořád všude vidí jeho tvář.
To naštve.
"I sám život připomíná tebe,
někdy se mi zdá, že jsem ve tvém náručí..."
Moment. To už zpívala.
To je refrén.
"A ty mi šeptáš do ucha
a říkáš takové věci, že přivírám oči,
a zdá se mi to nádherné."
Uphame,
musím říct, že mě začínáš vzrušovat.
Nádhera.
Je to velmi melancholická píseň. Na začátku zpívá:
"Jednoho dne jsi odešel. Opustil jsi mě, a já jsem z toho zoufalá.
Vidím tě všude, na obloze i na zemi."
Ještě pár takovejch písniček a náckové mě nemusí střílet.
Podřežu si žíly sám.
Ty jseš divnej pavouk, Uphame.
Pardon. To Edith.
Víš, co mi to připomíná?
Co mi řekla paní Troubowitzová před odjezdem do přijímače.
A co? "Nešahej na mě?"
Paní Troubowitzová je manželka našeho domácího.
Přišla k mámě do krámu, aby si něco vyzkoušela.
A ona má nejmíň šestky.
- Šestky? - Má je obrovský.
A já musel dělat, že má tak čtyřky.
Takže jsme ve zkušebně. Pokouší se narvat
do třídílnýho korzetu s vyztuženou podprsenkou.
Úplně z toho přetejká.
- Je jí fakt těsná? - Je to nádhera.
Všimne si, že mi stojí jak rozhledna.
A řekne mi: "Richarde, uklidni se.
Až budeš tam daleko a něco tě naštve
nebo vyděsí, zavři oči a vzpomeň si na ně. Rozumíš?"
A já řekl: "Ano, paní."
Je vám něco, pane?
To já jen tak do rytmu.
Opravdu jste byl v civilu učitel?
Ano.
To bych nikdy nemohl dělat.
Když si vzpomenu, jak jsme se s bráchama chovali k učitelům.
Kluků jako ty jsem měl tisíce.
Nevybavím si obličeje bratrů.
Zkoušel jsem to a nevybavily se mi. Taky se vám to stává?
Musíš na to myslet v kontextu.
Co to znamená?
Vzpomínej na něco konkrétního, ne jenom na obličeje.
Na něco, co jste dělali spolu.
Když vzpomínám na domov, vzpomínám na něco konkrétního.
Na svou houpací síť na dvorku
nebo na manželku, jak prostřihává keře růží.
Jednou v noci za mnou přišli bráchové a probudili mě
a řekli mi, že pro mě mají překvapení.
Vzali mě na půdu nad stodolou.
Byl tam můj nejstarší bratr Dan
s Alicí... s Alicí Jardinovou.
Představte si holku, co ji opice pro ošklivost vyhodily z hnízda
a cestou se ještě pomlátila o větve.
Dan jí stáhnul blůzu
a chtěl jí sundat podprsenku.
Najednou Sean zařval:
"Danny, jsi ještě mladej! Nedělej to!"
Jak to Alice Jardinová uslyšela, zařvala,
vyskočila a utíká ze stodoly s blůzou furt přes hlavu.
Narazila do zdi a omdlela.
A Danny byl na nás naštvanej. Vystartoval po nás,
ale Alice byla pořád ještě v bezvědomí. Musel ji křísit.
Tak ji chytil za nohu a táhnul ji.
Taky sebral rýč a jde po Seanovi.
Sean na to: "Proč mě chceš mlátit? Já jsem ti pomohl."
To Dana ještě víc rozlítilo. Rozmáchnul se tím rýčem.
Ten mu vylítl a dopadl na petrolejku.
Ta vybuchla. Shořela málem celá stodola.
Druhý den odjel Dan do přijímače.
To bylo naposledy, co jsme byli všichni spolu.
To už jsou dva roky.
Pane jo.
Povídejte mi o svý manželce a o těch růžích.
To si schovávám jen pro sebe.
Od východu.
Vidí Tygry, dva. Dva tanky.
Pěchota,
padesát a nějaký drobný.
Na místa! Víte, co máte dělat! Reibene, dělejte návnadu.
Mellish, Henderson, nabít a odjistit!
Všichni si zkontrolujte munici!
Hodně štěstí, Reibene!
Já nepotřebuju štěstí, seržante. Já se už šťastnej narodil.
- Každá pátá je stopovka? - Jo. Stopovka pro nás i pro ně.
Vem si na starost vršek. Měla by fungovat.
Uphame! Hni sebou!
Desátníku Uphame!
My tu kulomet nemáme.
To budou potřebovat Mellish nebo Jackson.
Jackson je v pohodě. Jděte za Mellishem.
Spousta pěšáků. Nevím, jestli nám skočí na návnadu.
Máš ještě žvejkačku?
Tanky na tu návnadu neskočily.
Pěchota se stáčí vlevo.
Projel tu transportér s asi dvaceti vojáky.
Mellishi! Hendersone! Stáhněte se!
Zapalte to!
Vy tam! Zapalte to!
Třicet pěšáků zprava! Najděte si díru a zastavte je!
Odchod!
Uphame! 7,5 milimetru!
Dělej! A najdi kapitána. Tohle křídlo to nevydrží!
Otáčí se! Ještě pořád není ze hry!
Ne, Ryane! K zemi!
- Jste v pořádku? - Mně taky není nic, kapitáne. Díky.
Granát! Nahoru! Hoďte tam granát!
Granát!
Dvacítka kanón! Zrušte ho!
Těžká zbraň se kryje dole! Nemůžu se trefit!
Tank! Parkere! Cíl dole na osmičce!
Bože, dej mi sílu.
Došly mi náboje.
Požehnaný Hospodin, skála má, co učí mé ruce boji a prsty bitvě.
Můj Pán a můj hrad. Mé útočiště a můj vysvoboditel.
Můj štít a Ten, v nějž naději skládám.
Parkere! Zalehni!
Ta dvacítka nás pobije všechny.
Musíme se na ni nějak dostat z boku.
Vystřelím na ni seshora.
Sakra, Uphame! Tu munici!
- Zasekla se. Máš náboje? - Došly mi.
Došly mi náboje! Potřebuju novej bandalír! Má někdo bandalír?
Nech toho! Poslouchej! Přestaň! Ne...
Došly mi!
Ty šedesátky.
- Můžeme je použít i bez hlavně. - Jak?
Odpalovací drát. Narazit a hodit.
Pauzerschreck!
Jdeme k Alamu!
My to vezmeme! Vy se stáhněte!
- Jděte hned za námi! - Jen co nám skončí šichta.
Tak pojď.
- Jděte pryč z mostu! - Z mostu pryč!
Seržante! Miku, jste v pořádku?
Jen jsem si vyrazil dech.
Kryjte se! Odpalujeme most!
Rota Tygrů se blíží k mostu.
Kapitáne! Kam jdete? Vraťte se!
Zdravotník!
Zdravotník! Je tu zdravotník?
To jsou tankobijci, pane, P-51.
Naši strážní andělé.
Cože, pane?
Jamesi,
ať si to zasloužíš.
Zasluž si to.
Drahá paní Ryanová!
S velikým potěšením Vám píši, abych Vám oznámil,
že Váš syn, vojín James Ryan,
je v pořádku a vrací se z Evropy domů.
Podle hlášení z fronty James plnil své bojové povinnosti
s velkou odvahou a vytrvalostí
i poté, co se dozvěděl o ztrátě, která Vaši rodinu postihla
při tomto tažení, které zbaví svět tyranie a útlaku.
Rád se připojuji k ministru války,
k příslušníkům armády a k vděčným občanům naší země
a přeji Vám, abyste s Jamesem prožila mnoho šťastných let.
Nic, ani návrat milovaného syna,
Vám ani tisícům dalších rodin nemůže nahradit ztrátu,
již jste v této tragické válce utrpěli.
Dovolte, abych se s Vámi podělil o několik slov,
která mne za nocí plných nebezpečí a utrpení posilovala.
"Modlím se, aby Bůh utišil vaši bolest nad tou ztrátou
a ponechal vám vzpomínku na ty, jež jste milovala a ztratila,
a čest, která vám patří za oběť, již jste položila
na oltář svobody. Abraham Lincoln."
V úctě a obdivu Váš
generál George C. Marshall, náčelník štábu americké armády.
Dnes je tu se mnou moje rodina. Chtěli přijít s sebou.
Upřímně řečeno jsem nevěděl, jak mi bude, až sem přijdu.
Denně přemýšlím o tom, co jste mi řekl tenkrát na mostě.
Pokoušel jsem se žít, jak nejlépe jsem dokázal.
Doufám, že to stačilo.
Doufám alespoň, že z vašeho pohledu
jsem si to, co jste pro mě udělal, zasloužil.
Kapitán John H. Miller.
Řekni mi, že jsem žil dobře.
Cože?
Řekni mi, že jsem dobrý člověk.
To jsi.
Synchronizoval PEGAS (PEGASoft.cz), 2004